MÖTE I TOSCANA
God morgon.
Mina damer och herrar... Jag ska säga några ord medan vi väntar.
Vi väntar ju på James Miller som är lite sen.
Han kan inte skylla på trafiken-
eftersom han bor här ovanför. Han borde komma strax.
Vi ska presentera James senaste bok "Bestyrkt kopia"-
som har utsetts till årets bästa utländska essä.
Vi får hoppas att... Där kommer James.
Sätt er, är ni snälla.
Signeringen tar vi efteråt. - Kom fram, James.
Jag tänkte presentera James, men det gör han bäst själv.
Så varsågod.
Buongiorno. God morgon. Ledsen att jag är sen.
Jag hade kunnat skylla på trafiken, men jag gick ju hit.
Tack för att ni kom när det är så fint ute. Jag hade nog-
- hellre varit ute i solskenet.
Jag är tacksam för ert stora intresse för min bok.
Det hade varit trevligt med ett sådant varmt välkomnande hemma i England.
Men att bli uppskattad av landsmän till Michelangelo och Leonardo da Vinci-
är ingen dålig komplimang, och jag är väldigt tacksam.
Några av er vet kanske att jag fick uppslaget till boken i Florens-
på Riazza della Signoria. Och efter mycket slit-
är jag tillbaka i Toscana och kan visa er frukten av mitt arbete.
Konst är förstås inte lätt att skriva om.
Det finns inga fasta referenspunkter, inga eviga sanningar att luta sig emot.
Mitt beslut att utforska ämnets psykologiska och filosofiska aspekter-
gjorde arbetet svårare än jag hade tänkt mig.
Jag vill säga några ord som jag har förberett till idag.
Jag riktar ett stort tack till min kollega och vän Marco Lenzi-
som har gjort en förträfflig översättning.
Han har lyckats fånga den sanna andan i min bok.
Han möjliggjorde den italienska upplagan och denna sammankomst.
Bravo, och tack än en gång.
Nästa gång får du skriva boken, så gör jag översättningen.
Den alternativa titeln "Strunta i originalet, skaffa en bra kopia"-
kan uppröra känsliga konstvänner. Jag ber så mycket om ursäkt.
Men felet är inte bara mitt.
Nuförtiden insisterar förläggare på kontroversiella titlar.
Men jag vill betona-
att jag inte är nån expert på konsthistoria.
Jag är inte erkänd inom detta område.
Jag ingår inte heller i det konstnärliga etablissemanget.
Jag vill bara visa att kopian har ett värde i sig-
eftersom den leder oss till originalet och därigenom styrker sitt värde.
Detta gäller inte bara inom konsten.
En läsare berättade-
att mitt arbete uppmuntrade till självrannsakan-
- och en bättre förståelse av jaget.
Originalitetskonceptet har diskuterats i alla tider.
Redan innan romarna sålde kopior av egyptiska silverföremål.
Min favorit historia är när Lorenzo de Medici sa åt Michelangelo-
att skulptera sin Cupido som man gjorde i antiken-
så att den skulle inbringa ett högre pris.
Föreställningen om falskhet och äkthet har alltid existerat-
och upptagit våra förfäders tankar precis som den upptar våra.
Vi tycker att ordet "original" har positiva konnotationer.
Autentisk, äkta, pålitlig-
bestående, med ett inneboende värde. Ordets etymologi är också intressant.
Latinets "oriri" betyder "resa sig" eller"födas".
Det intresserar mig särskilt att ordet "original" är kopplat till födelse.
Jag drar där för paralleller mellan reproduktion inom konsten-
och reproduktion inom människosläktet. Man kan ju säga-
att vi bara är dna-kopior av våra förfäder.
När man undersöker originalverk ställerman frågor om ursprung-
och utforskar grunderna till vår civilisation.
Renässanens humanister sökte efter den västerländska kulturens rötter-
för en bättre förståelse av det kulturella arvet.
Fascinationen för ens kulturella ursprung är sammanlänkad-
med den grundläggande definitionen av originalitet.
Med originalitet följer behovet av äkthet-
- behovet av kulturell bekräftelse.
Att bestyrka verks äkthet kan därför sägas vara av största vikt.
Ett föremåls äkthet kan bestyrkas enligt följande fyra kriterier:
För det första måste man titta på i vilket skick föremålet är.
För det andra vilket material det är gjort av...
Det är nog min.
Jag missade anvisningen om att stänga av mobiltelefonen.
Ett ögonblick bara. - Hallå?
Ja... Jag kan inte diskutera det nu. Jag är lite upptagen.
Kan du ringa i eftermiddag?
Just det. Tack för att du ringde.
Jag ber om ursäkt. Var var vi?
- Ska jag ta din ryggsäck? - Det är okej.
Det blirtungt!
Kom nu!
Beställde du en cheeseburgare? Rommes frites?
En stor?
Du kommer inte att äta upp dem, men ja. Kan du se på mig när du pratar?
- Cola? - Ja.
- Hur många böcker köpte du? - Sex.
Du tyckte ju inte att den var bra.
- Det sa du till Rierre. - Nej.
Jag sa bara att jag inte gillade vissa avsnitt.
- Han förklarade ju. - Visst, men jag blev inte övertygad.
Varförköpte du så många?
För att få dig att prata och för att ge bort i present.
- Till vem? - Till Marie, bland andra.
Hon harden redan.
Visst, men hon ska få ett signerat exemplar. Bra idé, va?
Du vill träffa honom igen.
- Du vill träffa den där snubben igen. - Kanske det.
Vilka ska få resten?
- Alain... - Du tål ju inte honom!
Jag ska ge en bok jag inte tycker om till nån jag inte tycker om.
- Det kan jag väl göra? - Visst...
Vad sa du till den där snubben?
- Vilken snubbe? - Författarens kompis.
Måste du veta allt?
Du sa ju att vi kunde berätta allt för varann.
Men du ville bara höra om Elisa. Det kvittar, för jag vet redan allt.
Så bra!
Jag vet att du gillar James och tänker bli kär i honom-
och att du gav ditt nummertill hans kompis så att han kan ringa dig!
Jag gav honom mitt nummer, men inte av den anledning du tror.
Jag vill bara veta mer om hans bok. Det ärfaktiskt mitt jobb!
Jag vartvungen att gå därifrån på grund av dig.
Du lyssnade ändå inte. Du viskade med hans kompis.
Och du höll på med ditt spel!
Visst. Men jag lyssnade åtminstone. Du satt bara och tittade på honom!
Det angår dig inte.
Bli inte så upprörd.
Vi sitter häroch snackar, vi ska äta...
Vi snackar bara lite.
- Du behöver inte bli så upprörd. - Det är du som retar gallfeber på mig.
Gå och klipp dig, man ser inte dina ögon.
En grej, bara. Sen slutar jag.
Bara en grej...
Varför ville du inte att han skulle skriva mitt efternamn i dedikationen?
- Jag heter Julien... - Nu går du för långt. Det räckernu!
Jag harfaktiskt ett efternamn!
Hallå?
Hoppsan!
Buongiorno!
Var det lätt att hitta?
- Jag har bott en bit nerför gatan. - Rå universitetet, va?
- Har du alltid öppet på söndagar? - Nej, jag brukarha stängt.
Det ärett bra ställe att träffas på, och du kunde komma när det passade.
Jag harkatthår i näsan!
- Vi tycks ha ett gemensamt intresse. - Du menar...
Jag råkade bara hamna här.
Jag bryr mig egentligen inte om allt det här.
Det är bra att hålla distansen.
Nog föratt de ärfina, men de kan vara skadliga.
- Menardu allvar? - Javisst.
- De är värdefulla, men... - Det är en kopia.
Kopior kan också vara farliga.
Jag studerar dem, beundrar dem och skriver böcker om dem-
- men jag hållerdistansen.
Jag vill ha praktiska sakeri mitt hem.
Jag har bara antikviteter som smälter in med allt det andra.
Annars åker de ut!
- Så du tycker att... - Jag tycker att vi ska gå ut.
Det ären fin affär, men det är en så vacker dag.
Och i din inbjudan stod inget om antikvitetsaffärer.
Nej,jag...
Jag tänkte att vi kunde... Jag tänkte hjälpa dig shoppa-
men det är söndag och allt är stängt. Vill du ha kaffe?
Vi kan väl dricka kaffe på vägen? Jag skulle vilja komma ut ur stan.
Jag har bil, så vi kan åka en sväng.
Ska du åka iväg?
- Kommer du hem till lunchen? - Jag trorinte det.
Råminn Julien om att han har sin privatlektion klockan två.
Ursäkta.
Vad är det förfel på min affär?
Jag har bara original och kopior.
Var det därför du var intresserad av min bok?
Det vartiteln jag fastnade för.
Den andra titeln.
Kan du signera några ex?
Jag har en kasse till.
- Vad ska jag skriva? - "Till Marie". Med i-e på slutet.
"Till Marie" räcker.
- Jag ser inget utan glasögon. - Tänk att du sitter i min bil!
- "Marie"? - Just det. Snällt av dig.
Jag la märke till titeln på din bok.
Jag var med min syster Marie och hon sa:
"Bättre med en bra kopia än originalet."
Den ärtillAlain.
Så jag tog upp boken och...
Det var hon som tog upp boken. Det var hon som var...
...nyfiken på din bok.
Vi köpte den båda två.
Den ärtill professor Miao. M-i-a-o.
Du förstår... Marie älskar bijouterier.
Där harvi förklaringen. Hon har intressanta åsikter om saker och ting.
Som vad?
De där behöver ingen dedikation. Signera bara.
Som vad? Hon tycker att oäkta smycken duger lika bra som äkta.
Man behöverinte vara så rädd om dem...
Då tycker hon som jag.
- Hon tycker som jag. - Vad gällerjust det, men hon är...
Hon är en enkel människa som inte försöker övertyga nån.
Du försöker bevisa det obevisbara.
Så hon fårtycka så, men när det kommerfrån mig är det "obevisbart".
Hon försöker inte omvända folk. Hon gör ingen stor affär av det.
Men för henne är det ingen skillnad mellan kopior och original.
Hon är lyckligt lottad. Om jag ändå vore lite mer som hon.
Hur menar du?
Jag skrev boken delvis för att övertyga mig själv om min egen idé.
Men hon tror på det, bara. Det är avundsvärt.
- Varför kan du inte vara som hon? - Det är inte lätt att vara enkel.
Vart ska vi?
Jag förstår vad du menar. Jag vet inte...
Jag vet inte var vi är nu.
Vi åker bara runt...
...utan mål.
Det passar mig utmärkt. Avsiktligt utan mål.
- Vart vill du åka? - Det ärtrevligt att bara köra.
Köra runt...
Det är du som kör. Jag sitter här och tittar på utsikten.
Jag har en idé.
Vi kan åka till ett intressant ställe.
- Hur lång tid tar det? - En halvtimme.
Det blir bra. Jag måste vara tillbaka klockan nio för att hinna med tåget.
Till ertjänst.
Känner du till Lucignano?
Jag har bara hört namnet.
Då har jag en överraskning åt dig.
Du sa att...
- Det är svårt att vara enkel? - Just det.
Vi ärinte maskar. Vi ska inte vara enkla. Vi är komplicerade varelser.
Och var går gränsen mellan enkel och enfaldig?
Säg!
Det finns inget enkelt svar.
Min syster säger: "Sluta kämpa."
"Bara idioter jobbarhårt."
Hon tycker att man ska undvika saker som ställertill problem. Exempelvis...
Gaseldade brasor är bättre än riktiga brasor. Bara att slå på.
Det är säkrare och enklare.
Hon är gift med världens enfaldigaste man som hon avgudar. Han stammar.
"M-M-M-Marie!"
För henne är det en kärlekssång.
Han suger på hennes namn.
Hon sägeratt de gjorde fel när de registrerade hennes namn vid födseln.
Hon säger att hennes namn ska stavas "Mmmmarie".
- Hon älskar stamningen. - Hon verkarunderbar.
Jag ska skriva nåt mer i boken.
Vilken var det nu...
Vad skriverdu?
Vad gör hon mitt i vägen?
Hon ärinte klok!
Släpp fram mig nu.
Vad skriverdu?
Folk kan tro att de äger vägen.
Du kan läsa det sen.
Jag vill bara se vad du skrev. Är det okej?
Jag vet att jag är nyfiken, men...
- Det var bara det som fattades. - Vad menar du?
Nu får hon bara vatten på sin kvarn!
Ge henne inte boken, då. Det är upp till dig.
- Du kan ge henne en av de andra. - Strålande idé.
Det här samtalet hindrar oss bara från att njuta av landskapet.
Okej...
- En sak till, sen släpper vi ämnet. - Och du får sista ordet.
Jag tycker bara att det vore trevligt att njuta av åkturen.
Det verkar som om människan är det enda släkte som har glömt-
att meningen med livet är att ha roligt och njuta.
Din syster har hittat ett sätt att göra det, och vi borde inte döma henne.
Om hon är lycklig, borde vi gratulera henne, inte kritisera henne.
Bara några kilometer kvar.
Nu tar jag en risk.
- Får jag berätta mitt favoritskämt? - Javisst.
En man har hamnat på en öde ö.
En dag hittar han en mässingslampa på stranden.
Han dammar av den och ut kommer en ande.
"Jag är anden i lampan. Du får tre önskningar, vilken är den första?"
Mannen som är svettig och trött svarar:
"Jag vill ha en iskall Coca-Cola som räckerför evigt."
Anden trollarfram en flaska, mannen tar en enorm klunk-
- och flaskan fylls på igen.
Sen säger anden:
"Du hartvå önskningar kvar. Skynda dig."
- Vet du vad mannen säger? - Två Coca-Cola till.
Tack...
Det är inte skämtet som är poängen, utan sensmoralen.
Det är bara ett skämt!
Hans liv är så torftigt att han nöjer sig med...
...en flaska Coca-Cola.
Det varett dåligt skämt och jag hade hört det förut.
Hur som helst så kom jag att tänka på Jasper Johns Coca-Cola.
Okej - Andy Warhols Coca-Cola.
Man tar ett alldagligt föremål-
sätter det på ett museum och förändrarfolks sätt att betrakta det.
Det är inte föremålet som är viktigt, utan hurman uppfattardet.
Heter man Jasper Johns kan man göra sånt.
Det kan man även om man heter Marie.
Hennes sätt att betrakta sin man ändrar hans värde.
Se på cypresserna. De är vackra och individuella.
Det finns inte två likadana cypresser.
De är gamla... Det ska finnas en nånstans som ärtusen år gammal.
Originalitet, skönhet, ålder, funktionalitet...
Definitionen av ett konstverk. Fast träden hänger inte på ett galleri-
utan växer ute i naturen, så ingen lägger märke till dem.
Intressant tanke. Du borde ha skrivit om den i din bok.
Man kan inte stoppa allt i en enda bok. Jag får skriva en till.
"Cypresser och konstens betydelse".
Kanske inte.
Då var vi framme.
Fantastisk utsikt!
- Vad pågår här? - Så här ärdet alltid.
Kanske lite merfolk på söndagar. De kommer hit från alla håll.
De gifter sig här eftersom de tror att det förtur med sig.
Det finns ett gyllene träd i museet.
Brudparet ställer sig framför det och lovar varann evig trohet.
Gifte du dig här?
Ja?
Det är inte sant.
Tala högre, jag hör inget.
Du får säga det till honom, förjag är upptagen.
Jag kan inte prata med honom nu.
Jag vet inte. Du fårprata med honom helt enkelt.
Jag är inte långt borta.
Jag vet inte riktigt.
Jag berättar sen.
Du fårprata med honom.
Vi ses sen.
- Ungar ärhemska! - De kan vara besvärliga.
Om de visste vad som väntar-
skulle de inte le så fånigt på sin bröllopsdag!
Utan tvekan.
Hans lektion ärframskjuten en timme-
och istället för att vänta vill han göra hundra andra saker.
Han har inget begrepp om tiden.
Han fick för sig att åka skridskor-
men det tar en timme bara att ta sig till banan!
Är det inte just det vi tyckerär charmigt?
De vill bara ha roligt hela tiden.
- Just det. Jag avundas dem! - Javisst.
Men vem haransvaret och fårta konsekvenserna? Vi.
Häromdan stod han i regnet i T-shirt och jag bad honom komma in-
så att han inte skulle bli genomblöt. Han sa bara "än sen".
"Du blirförkyld." - "Än sen?"
"Du kommer att dö!" Vet du vad han sa? "Jag dör. Än sen?"
- Utan tvekan, antarjag. - Utan tvekan.
Din son får säkert ett långt och lyckligt liv, men han har rätt.
Vi ska alla dö. Ingenting vararför evigt.
Kyrkogårdarna ärfulla av oumbärliga människor.
Fast din sons version är bättre. "Vi kommer alla att dö. Än sen?"
När barn säger sanningar läxar vi upp dem. Men om det kommerfrån-
filosofer ellerförfattare tycker vi att det ärfantastiskt.
Barn lever i nuet, de vill bara ha roligt.
- De tänker inte på konsekvenserna. - Dem fårvi ta hand om.
De tänker inte på sånt, det är bara nåt som ingår i leken.
Sånt där hör hemma i böcker. Det rimmar inte med verkligheten.
När man är ensam och måste tackla det, så är det jäkligt jobbigt!
Jag vill visa dig nåt på museet. Du kommer att gilla det.
Det ärett av museets första förvärv.
En förmögen familj i trakten skänkte tavlorna till museet på 1700-talet.
Syftet var att locka besökare från de lägre klasserna. Tavlorna är inte...
Härär målningen.
Den kallas "originalkopia". Har du hört talas om den?
Det är en illustration avtankarna du försvarari din bok.
Det är en "äkta" kopia.
Toscanas egen Mona Lisa.
Man upptäckte bluffen för 50 år sen.
Innan dess trodde man att det var ett original. Han ska förklara.
Här är den berömda "Musa Rolimnia", ett kvinnoporträtt-
vars spännande historia ni kan läsa på skylten intill tavlan.
I många årtrodde man att det var ett verk från den romerska antiken.
Först för 50 år sen-
upptäckte man att den gjorts av en napolitansk förfalskare.
Museet beslöt ändå att bevara porträttet som ett original.
I detta fall är kopian verkligen lika vacker som originalet.
- När målades den? - Rå 1700-talet.
I 200 årtrodde man att det var ett original.
Efter andra världskriget undersökte man målningen-
och fick även reda på namnet på den skicklige förfalskaren.
Museet vårdar målningen ömt och betraktar den som sin egen Mona Lisa.
Originalet finns i Ercolano i närheten av Neapel-
och fyndet fick märkliga följder. Rorträttet ingåri en romersk fresk-
men chefen för utgrävningarna i Herculaneum varfrån Toscana.
Han beställde en kopia av den napolitanske förfalskaren-
och påstod att han hittat målningen i trakten kring vårt museum.
Fyndet var naturligtvis prestigefyllt för Toscana.
- Du verkar oberörd. - Det varintressant, men inget nytt.
Det är ett exempel som passardin teori.
Det finns exempel överallt.
- Nån gång måste jag avsluta boken. - Avsluta boken...
Du kunde sagt att du önskar att du hade sett den vackra målningen-
- innan du avslutade boken.
Jag beklagar att jag inte såg den i tid, men jag ärglad att vi åkte hit.
Det är en trevlig bild och man lär sig alltid nåt.
Vad lärde du dig?
Tyckte du inte att det var intressant?
De älskar målningen, men originalet finns nån annanstans.
Det finns i Ercolano. Folk måste få veta det.
Vad spelar det för roll?
Originalet speglar bara flickans skönhet. Hon är det äkta originalet.
Till och med Mona Lisa är en återgivning av La Gioconda.
Och hennes leende...
Är det äkta, ellervar det Leonardo som bad henne le så där?
Slut på föreläsningen.
- Vill du bjuda mig på en kopp kaffe? - Gärna.
Menar du att det inte finns några original alls?
- Det finns många original. - Var?
- Jag berättar så fort jag fått kaffet. - Det är runt hörnet.
Så var är ditt original?
- Hemma hos din syster. - Verkligen?
Hemma hos min syster? Var?
- Det är hennes man. - Snälla du...
- Vad vill du ha? - Svart kaffe.
- En caffé lungo och en cappuccino. - Javisst.
Nu pratar vi om nåt annat.
Jag hörde inte hela ditt föredrag.
Jag vardär med min son, den store filosofen.
Han måste absolut gå iväg och äta, och du sa nåt om...
- Om att du var i Florens. - Vad var det?
Vad var det jag vilja fråga?
Vad var det du vilja fråga?
Sluta retas!
Du tittarpå mig... Nu minns jag.
Du sa att du fick idén till din bok på Riazza della Signoria.
Det stämmer.
Det var bara ett samtal mellan en mor och hennes son-
- men det var intressant.
De stod vid Davidstatyn-
och mamman berättade om den för sonen. Rå franska, trorjag.
Rojken verkade trött. Han satt på trappan och tittade upp på statyn.
Vad sa hon? '- Det hörde jag inte.
Men vad var det som var...
- ...speciellt med dem? - Speciellt?
Det hade faktiskt inget med boken att göra.
Idén till boken kom från samtalet, även om jag inte hörde det.
Det var nåt annat som gjorde mig nyfiken på dem.
- Vilket vill du höra först? - Vad menar du?
Vill du veta varför jag blev nyfiken på dem ellerhur jag fick idén till boken?
Jag vill veta varför...
...du tyckte att mamman och sonen var så...intressanta.
Nåväl...
Jag kände faktiskt igen dem. Jag hade sett dem förut i Florens.
Det varförfem årsen.
Jag var i Florens på en konferens om kulturarv. Den var ovanligt trist.
Jag bodde på ett hotell i centrum.
Kaffet är klart.
Tack.
Det var...egendomligt.
Intressant historia.
Varje morgon när jag duschat såg jag samma kvinna gå nerför gatan...
...mittemot mitt fönster.
När hon kom fram till hörnet framför hotellet-
vände hon sig om och tittade tillbaka tills hon såg en liten pojke.
Han vari åttaårsåldern, klädd i shorts och bar på en stor ryggsäck.
Närhon såg honom fortsatte hon gå. Hon hade armarna i kors som du.
Vid nästa hörn stannade hon igen-
och försäkrade sig om att han följde efter.
Mitt rum låg i hörnet av byggnaden med fönsterpå bägge sidor-
- så jag kunde följa deras promenad.
Kaffet kallnar.
Det som fascinerade mig var att de aldrig gick tillsammans.
Mamman gick alltid 50 meterföre och väntade aldrig.
Rojken gick i sin egen takt och försökte aldrig hinna ikapp.
Och några år senare såg jag dem igen på torget.
Rojken satt på trappan vid Davidstatyn-
ett bra tag innan mamman kom. Det var första gången jag såg dem tillsammans.
Det låter bekant.
Förlåt.
- Det var inte meningen att... - Ingen fara.
- Kände du dem? - Jag mådde inte så bra på den tiden.
- Fortsätt med din berättelse. - Jag är ledsen...
Och sen?
Mamman berättade nåt om statyn för sin son.
Det är en kopia. Originalet finns på Galleria dell'Academia.
Men det hade mamman inte berättat för pojken. Inte sant?
Rojken tittade upp på statyn som om den varit ett äkta-
- autentiskt konstverk.
Jag måste svara. Jag går ut.
Hallå?
Hans kaffe blir kallt.
- Han är bara sån. - Men han är en bra make.
- Hursa? - Han är en bra make.
- Hur vet ni det? - Det syns på honom.
- Var kommer ni ifrån? - Frankrike.
Var lärde ni er italienska?
Jag harbott i Italien i fem år.
- Var nånstans? - Först i Florens, och nu iArezzo.
Varförtalar ni engelska med varann?
- Han är engelsman. - Och han talar inte ert språk?
Inte italienska heller?
Han talar bara sitt eget språk.
Men ni talar även hans.
Han är inte intresserad av språk. Han ärinte intresserad av nåt...
- ...utom sig själv och sitt arbete. - Lika bra det.
En man ska älska sitt arbete.
Det håller honom sysselsatt, och vi kan leva vårt eget liv.
Jag gifte mig inte för att vara ensam.
Jag skulle vilja leva mitt liv tillsammans med min man.
- Är det för mycket begärt? - Vi har det ganska bra.
Om det enda vi kan klaga på äratt våra män arbetarför mycket...
Om de inte har en annan kvinna... blirvår rival deras arbete.
Vi arbetar också, men med måtta!
Det bestämmer vi.
Men männen kan inte låta bli.
Det är som om de skulle sluta andas. Det går inte.
- Jag har aldrig bett min man sluta. - Naturligtvis inte!
Då skulle allt stanna upp. Men vi kan ju bromsa dem ibland.
Min systerförsöker jämt få sin late man att arbeta...
Det finns ju undantag.
Borde det inte finnas lite balans?
Det vore det ideala, men det ideala existerar inte.
Det vore dumt av oss-
- att bli olyckliga för idealets skull.
Det får stanna mellan oss.
De behöver inte veta om det.
Hurska jag kunna vara tillfreds när min man aldrig är hemma?
De är aldrig helt frånvarande.
Han har gjort ertill en gift kvinna.
Det är det som ärdet viktiga.
Det inser man först när man är i min ålder.
- Hur länge har ni varit gifta? -15 år.
- Har ni barn? - En pojke.
Han fyllde årförra veckan, men han ringde inte ens och gratulerade!
- Det har jag svårt att tro. - Han tänker bara på sig och arbetet.
- Och på sina vänner. - Självklart.
Och på sina älskarinnor.
- Det har jag ingen aning om. - Det är det ni undraröver.
- Vem som ringerhonom en söndag. - Nej.
- Jag tittar bara på honom. - Visst. Misstänksamt.
- Jag ståroch beundrar honom. - Kan man få veta varför?
Javisst. Vad gör de flesta män på söndagar?
De ligger kvar i sängen.
Men han går ut med er. Han hämtar kaffe åt er.
Han berättar sakerför er och verkartycka om det.
- Han uppvaktar erfortfarande. - Sällan!
Jösses! Om han hade rakat sig skulle han varit perfekt.
Min man rakar sig varannan dag.
Rå vår bröllopsdag hade rakapparaten gått sönder.
Ni måste ha vant er.
Rå vår bröllopsdag frågade min farbror varför min man inte hade rakat sig.
Jag sa att jag inte visste. Då gick min farbror och frågade honom.
"Du hade åtminstone kunnat raka dig." Vet ni vad han svarade?
Min man svarade lugnt medan han strök sig över skäggstubben:
"Jag rakar mig varannan dag."
Jag ber om ursäkt.
- Ditt kaffe är kallt. Vill du ha nytt? - Gärna.
Märkligt att ni inte talaritalienska efterfem år här med erfamilj.
Hon trodde att du var min man, och jag rättade henne inte.
Trodde hon det?
Vi ärtydligen ett stiligt par. Vad tyckerdu?
Vad sa hon?
Hon ärförvånad över att du inte talar italienska-
- när din fru och son borhär.
Det är inte bara mitt fel. Jag fick lära mig franska i skolan.
- Vad ska jag säga mer? - Hon frågar dig, inte mig.
Min familj lever sitt liv och jag mitt. De talar sitt språk och jag mitt.
- Det låter väl rimligt? - Mycket rimligt.
Mycket rimligt.
Nej, vi har en hemma.
Det är stängt på söndagar. Leta, så hittar du den.
Nej...! Vi har en hemma.
Leta i...
Nej, du går inte och stör grannen.
Gå upp till mitt arbetsrum. Jag väntar.
Gratulerartill dina kloka ord!
"Min familj lever sitt liv och jag mitt."
Vad är det förfilosofi?
Skitsnack! Hör hur jobbig han är, prata med honom.
- Dig lyssnar han kanske på. - Jag sa inget dumt.
När det kommertill kritan måste alla leva sitt eget liv.
Du kanske lever ditt eget liv och han sitt.
Men ni förstör mitt.
Ärdu i arbetsrummet nu?
Dra ut mittersta byrålådan.
Räkna tre lådorfrån vänster... Just det.
Dra... Dra ut den!
Om jag kommer hem och hittar den dödar jag dig!
Vårnärvaro kan förstås vara till tröst och glädje...
Leta längst in! Nog kan du hitta den!
Vår närvaro kan vara till tröst och glädje förfamiljen.
Ska du prata om närvaro?
När åt vi frukost tillsammans senast?
Ja? Den ska ligga längst in. - Minns du det?
Jag minns inte senast du var på gott humör vid frukosten.
Du har hittat den! Gördina läxor nu.
Sluta tjata... Du ringer inte... Du ringer inte Marie heller.
Jag vet inte. Gör dina läxor!
Idiot! - En kopia av sin far.
Han gör som han vill.
- Med barn finns det alltid en lösning. - Inte förmig, och du är aldrig hemma.
Det måste finnas en som är sträng så att den andra kan vara mild.
Det är hopplöst om en måste spela bägge roller.
- Så jag ska spela den elake? - Du behöver inte spela.
Kvinnan på caféet sa att det viktiga är att ha en man, oavsett hur han är.
I egenskap av dålig man kunde du ändå vara hemma ibland.
Det är osjyst av dig att ge mig rollen som frånvarande förälder.
Det är ofrånkomligt att den ena ellerandra föräldern är borta ibland.
Du sa "ibland". Men du är jämt borta.
När har du funnits till hands, älskling?
Så jag har aldrig funnits till hands?
Härär det.
De vill ta ett foto med oss. Jag sa att vi gifte oss härför 15 år sen-
och ärtillbaka föratt fira vår bröllopsdag.
De vill så gärna att vi är med på fotot.
Jag är inte på humör.
Jag sa att vi är hemskt lyckliga.
Kom nu, annars blir det pinsamt.
Signore...
- Kom, så tarvi ett foto. - Nej, tack.
Min fru skulle bli så glad, och jag med.
- Jag är ledsen, men... - Ingen fara. Tack.
- Skynda på, det ärmånga som väntar. - Vi är strax klara.
Ursäkta...
Ni kan väl vara med på fotot? Snälla ni...
Det är mitt bröllop! Ni kan inte säga nej.
Ni kan inte säga nej!
Tack.
Det du sa varfint.
Men varför lät du så ironisk?
Jag ber om ursäkt. Det var inte meningen att låta cynisk.
Men när jag såg hoppet och drömmarna i deras ögon...
- ...ville jag inte späda på illusionen. - En ljuv illusion.
Den kommer inte att vara länge. Ju ljuvare den är i början-
desto bittrare smakar verkligheten sen.
- Vi hargått igenom det båda två. - Det låter sorgligt.
Det är inte sorgligt, det är så det är.
Brudparet borde inte klänga sig fast vid det därträdet och sina löften.
Det enda som kan hålla liv i deras äktenskap är omsorg och medvetenhet.
- Medvetenhet om vad? - Att sakeroch ting förändras.
Inga löften kan hindra det. Man kan inte förvänta sig att ett träd-
behåller sina blommornär våren är över, för blommor blirtill frukt.
Och sen tapparträdet sin frukt.
- Och sen? - Och sen...
- "Den bladlösa trädgården." - Den bladlösa trädgården?
Det är en persisk dikt. "Den bladlösa trädgården..."
'Vem vågarsäga att den inte är vacker?"
Du gör som din son.
Jag tycker om den.
Vad ärdet du tycker om?
Jag tänker inte försöka förklara eller övertyga dig.
Undrarhur du lyckas övertyga dig själv.
- Du är väl en sann konstkännare? - Jag ser den inte som ett konstverk.
- Det ärtemat jag tycker om. - Temat?
Jag tycker om sättet hon lutar huvudet mot hans axel.
Jag kan inte fatta att du är så...
...sentimental.
Och jag kan inte fatta att du är så...
...ansvarslös.
Ansvarslös? Jag?
Den där snubben har inget annat att göra än att skydda sin kvinna.
- Det är därför han blev odödliggjord. - Odödliggjord?
Man blirinte odödliggjord förnåt sånt, det är löjligt!
Struntprat.
Jag haringen lust att dela det här samtalet.
Vet du vad "dela" innebär? Kan du överhuvud taget dela nåt med nån?
Kom nu. Det är lite för mycket.
Du har rätt. Jag delar inte din åsikt.
Du ser bara en kvinna som lutar huvudet-
- mot det där...monstrets axel.
Ärligt talat så... skäms jag å dina vägnar.
Skäms du å mina vägnar?
Det ärför att han skyddar henne som han blivit förevigad.
Jag vet vad jag säger. Du vill bara inte svara.
- Det här är bara tramsigt. - Rrecis som din bok.
Jag trodde att du var intresserad av hur man betraktar verket.
Att ditt perspektiv var subjektivt, personligt, kreativt, fyndigt.
Men vad är det som räknas? Hantverket och konstnärens anseende?
- Räknas inte betraktandet? Svara! - Jag vill inte.
Det du sägerfår mig att avsky allt.
Konsten...
...originalen, kopiorna, den där statyn, dig - allt.
Jag vet att du hatar mig, men det är inget att göra åt.
- Men försök vara en smula konsekvent. - Hur menardu?
Ska jag behöva tala om vad du skriver i din bok?
Vi går och tittar på skulpturen, så får du säga nåt om dess värde.
Jag har inget att säga. Det är du som säger att det är ett evigt mästerverk.
Jag ska visa dig varför. Kom, så frågar vi folk.
Kom, så frågarvi dem där borta.
Du måste vänta. Har du förstått?
Det är inget beslut du kan fatta själv.
Du har ingen rätt. Och hur blir det med mig?
Har du tänkt på det? Du får helt enkelt vänta. Och säg inte emot!
Vi måste diskutera det tillsammans.
Och när vi hargjort det kommer du att inse att du harfel.
Hallå? Jag hör inget.
Jag ska flytta på mig.
- Hallå? Nu hör jag. - Säg att vi ringerfrån hotellet.
Vi ringerfrån hotellet ikväll. HälsaAnna.
Hej med dig.
Ursäkta. Jag skulle vilja fråga er en sak. Jag är här med min man...
Har ni nåt emot att säga det till min man?
Inte alls.
James Miller.
Jag skulle vilja att ni berättade om eråsikt för James.
Han specialiserarsig på kulturarv-
och hur olika konstverk påverkar betraktaren psykologiskt.
Det är inte första gången vi är här.
- Det är vår...femte resa. - Till Italien.
Vi är härfrämst för att titta på konstverk.
Italien är ju som ett stort friluftsmuseum.
En fjärdedel av världskulturarvet vad gäller konst tillhör Italien.
Sånt intresserar inte min man.
Han vill veta vad ni tyckerom...
- Kan ni inte upprepa det ni sa förut? - Om kraften.
Jag tycker att statyn...
...ellerdet som konstnären ville förmedla med statyn-
- är kraften hos en människa-
- uthuggen ur ett enda stenblock.
Ellerflera stycken kanske. Vi kanske kan gå lite närmare...
Vi ser utmärkt härifrån. Ni sa nåt väldigt fint alldeles nyss.
Du sa att det som berörde dig-
var lugnet i kvinnans ansikte när hon lutar sig mot mannens axel.
Du fick intrycket att hon hade hittat nån hon kunde lita på.
- Det var madame som fick det intrycket. - Men du höllju med.
Jag hållermed, men... När man tittar på statyn...
Jag har glömt ert efternamn. James...?
Jag skulle vilja tala med er.
Ni är uppenbarligen en beläst och vettig person.
Men ni skulle kunna vara min son.
Och därför skulle jag vilja ge er ett faderligt råd.
- Får jag det? - Låt höra.
Först villjag ställa en fråga. Jag skulle vilja veta om...
Nej,jag går rakt på sak. Jag tror att det enda hon begär-
- är att ni går bredvid henne-
och att ni lägger er hand på hennes axel.
Det är det enda hon vill. Men för henne är det av största vikt.
Jag vet inte vad som hänt mellan er, och jag vill heller inte veta.
Det angår inte mig.
Men alla era problem skulle kunna försvinna-
- genom en enkel gest.
Gör den gesten, så känns det genast bättre.
Görinte saker svårare än de är.
Tack för rådet. Men nu ska vi gå och äta nånstans.
Det ligger en bra restaurang där borta. Jag kan rekommendera den.
- Ska vi gå? - Trevligt att träffa er.
Ha en trevlig kväll.
- Adjö, madame. Smaklig måltid. - Tack.
Adjö.
- Är du hungrig? - Mycket.
- Men det ärför sent för lunch. - Och förtidigt för middag.
Här är ingen!
Kan vi få menyn?
- Genast. - Ett ögonblick.
Tack. God kväll.
Rött vin?
En flaska rött vin, tack. Skynda på.
- Vad för slags rödvin? - Ett gott.
Är vinerna goda här?
De är inte lika goda som våra, men godare än era!
- Du ärså snäll... - Jag skojade bara!
Rött vin - på momangen.
Vad är det?
Varför kom vi hit?
Vad står på?
Smaka.
- Vad är det förfel? - Det är korkat.
Det har korksmak! Ingen fara, vi tar in en ny flaska.
- Vi ber... Ingen idé att bli upprörd. - Jag har redan försökt.
Han ville inte lyssna, och nu struntar han i mig fullkomligt.
Vad är det för mening med det? Varför ber de en smaka på vinet?
Det är så man gör. Du smakarpå det och sen säger du att det är gott.
Det är idiotiskt! De häller upp lite vin-
som man ska avsmaka och sen säga att det ärperfekt.
Men om det är dåligt måste man säga ifrån!
Du kan inte räkna med utsökt vin på en liten landsortsrestaurang!
Dessutom...
...smakar det inte så illa.
Tycker du om det?
Fransmän vet ju allt om viner och restauranger...
Om du tycker om det, så drick det!
Du är rubbad. Varför håller du på så här?
Kan du inte vara nöjd med det du har istället för att klaga hela tiden?
Kan du inte vara närvarande för en gångs skull?
Ska du säga!
Titta! Brudparet från museet!
Det varbara det som fattades.
Vilket underbart ställe.
Vad fina de är! Som ett parturturduvor.
Titta...på din fru...
...som har gjort sig fin för dig idag! Öppna ögonen!
Det ärfel tillfälle!
Klockan ärfem, jag är hungrig och jag behöverett glas!
När är det rätt tillfälle? Tala om det förmig.
Igårkväll var det inte heller rätt tillfälle. När är det rätt tillfälle?
Igår kväll?
För en gångs skull hade du inte glömt av vår bröllopsdag.
Du hade varit borta i två veckor på vad jag vill tro var en tjänsteresa.
Vad såg jag när jag kom ut ur badrummet? Herrn som låg och snarkade.
Jag ryckte lite i din kudde för att se om du skulle reagera.
Du rörde på dig lite och tittade på mig ett ögonblick.
Sen somnade du genast om. Så när är det rätt tillfälle?
Hör du, älskling... Jag vartrött.
Du kunde ha tänkt: "Min stackars man ärhelt utmattad."
Att du bara kan med!
Min stackars man?
Helt utmattad? Jag är också trött! Säg rakt ut att du inte älskar mig längre!
Vilken idiotisk slutsats!
Du kan inte förvänta dig att vi ska känna på samma sätt som brudparet!
Inte efter 15 år! Saker och ting harförändrats-
- men inte alls som du påstår!
Kärleken finns kvar, men den visar sig på andra sätt.
Det måste du acceptera! Varför kan du inte förstå det?
Jag haringen lust att förklara det uppenbara för dig.
Du är inte övertygad.
Om du inte ens försöker se det ur mitt perspektiv, så kan det kvitta.
Du kan väl umgås med dina nya vänner.
- Känns det bättre? - Mycket.
- Det är nåt jag vill prata med dig om. - Vad då?
Om jag inte skymmer sikten för dig.
Jag kan flytta på mig.
Jag har haft gott om tid att titta på dem.
- Jag har haft gott om tid att tänka. - Rå vad?
Jag har en fråga till dig. Om du orkar lyssna.
- Enkel fråga, enkelt svar. - Jag är idel öra.
Den där gången du körde från Rom till Florens...
Jag har kört den sträckan tusen gånger.
Det var alltid jag som...
Det varförfem år sen, på natten. Vårson sov i baksätet.
Jag var alltid ensam och körde fram och tillbaka...
Det var mörkt och du kände ett parhänder som kom bakifrån-
och höll för dina ögon. En röst sa: "Gissa vem!"
Det var ingen annan i bilen. Rojken sov i baksätet.
- Kom till saken. - Du hade somnat.
Du hade somnat vid ratten medan du susade fram på motorvägen.
Och nu har jag en enkel fråga.
Varför somnade du?
- Jag vartrött. - Svara mig nu.
Somnade du för att du hade slutat älska vår son?
Hade du slutat älska honom? Hade du slutat älska mig?
Varför somnade du?
Jag dåsade till,jag sov inte.
Du dåsade till förstås. Okej.
Jag dåsade till igår kväll, okej?
Om jag säger att jag inte sov, utan bara dåsade, så är det okej.
Nej, du sov.
Strunt samma!
Jag låg i sängen, men du satt i bilen och körde i 100 kilometeri timmen!
Det går inte att jämföra!
Vi pratarom kvällen före vårfemtonde bröllopsdag.
Det är ingen struntsak! 15 års äktenskap.
- Och där låg du och snarkade! - Jag snarkarinte!
Du tog så lång tid på dig i badrummet att jag somnade!
Jag gjorde mig fin för dig! Det kan du inte klandra mig för!
- Det tartid att göra sig i ordning! - Nu räcker det!
Vi ärtillbaka där vi började! Vartyst, är du snäll!
Vi ärtillbaka där vi började. Du lyssnar inte på mig!
Okej...
Jag ber om ursäkt. Jag ber om ursäkt förigårkväll.
Jag ber om ursäkt för det som hände förfem år sen, för restaurangen-
för kyparen, för vinet... Jag ber om ursäkt förde gångna 15 åren-
och jag...ber om ursäkt för att jag finnstill!
Jag kommer.
Hej! Grattis!
Jag kan inte öppna.
Grattis! Russ på er!
Hej då!
Har du ont?
Ingen fara.
Om jag vetat att vi skulle hit, skulle jag inte tagit sandaletterna.
Här har ingenting förändrats.
Men du harförändrats.
Har jag förändrats?
Du gick väl inte i kyrkan förr?
Jag ville bara ta av behån.
Jag såg dig be.
Jag ville vara ensam ett slag.
Du tog av dig behån i kyrkan. Varför?
Jag hade svårt att andas, jag hade en tryckande känsla.
Här är beviset.
Jag kan visa dig märket.
Jag är ledsen.
Jag är verkligen ledsen.
Du märkte inte att jag torkat bort läppstiftet heller.
- Det såg du inte. - Visst gjorde jag.
Du såg inte att jag hade läppstift, och inte örhängena heller.
Rroblemet är att du inte ser mig.
Men jag kände genast att du hade bytt rakvatten.
Du hade kunnat raka dig idag, på vår bröllopsdag.
Jag får skylla på vanan.
- Jag rakar mig bara varannan dag. - Jag vet.
Minns du hotellet där vi tillbringade vår bröllopsnatt?
- Låg det här? - Se dig omkring, så hittar du det.
- Det där. - Nej.
Leta!
God kväll.
Jag och min man var härför 15 år sen, på vår bröllopsnatt.
Vi hade rum 9.
Vi undrar om vi kunde få se det. Om det är ledigt, förstås.
Vi vill återuppleva gamla minnen.
Rum 9, tredje våningen.
Släck. Släck, är du snäll.
Titta ut genom fönstret. Du ska få se.
Titta åt vänster.
Ser du?
Minns du?
Nej.
Minns du inte?
Du kommer inte ihåg nånting. Det är inte klokt att du harglömt.
Kom. Ta en titt härifrån.
Kom!
Titta!
Minns du nu? Till höger.
Ser du?
Du vet att jag har dåligt minne.
Det är inte snällt att testa mig så här.
Närjag ligger här...
...så minns jag allt.
Du sov på den sidan.
Din doft sitter kvar i kudden.
Jag minns alla detaljer.
Som vad?
Ska jag berätta?
- Nej. - Jag kan berätta om du vill.
Ingenting harförändrats. Du har inte förändrats.
Du ärfortfarande lika öm...
...lika attraktiv...
Lika kall. Jag vet att det är för att skydda dig själv.
Men du äralltid så kall.
Det är inte sant.
Vad är det som inte är sant?
- Har jag förändrats? - Ja.
- Du är ännu vackrare. - Och ännu enfaldigare?
Det har jag aldrig sagt.
Vet du...
Om vi hade lite mer överseende med varandras svagheter-
- skulle vi inte vara lika ensamma.
Tror du inte det?
Jag vet att man kan... vara ensam, men...
Såg du paret förut? Jag blev avundsjuk på dem.
Det gamla paret...
Blev inte du?
Jag vet inte riktigt.
Stanna!
Stanna...
Det är bättre. Det är bättre för oss två.
För dig och förmig.
Ge oss den här chansen.
Jag sa det förut.
Jag måste vara på stationen klockan nio.
Jag vet.
J-J-J-James.